Da jeg forlod Sebastian i Marokko, agtede jeg mig egentlig til Paris -
- men spørgsmålet om hans penge måtte først drøftes med Bridey.
Vi mødtes i biblioteket i Marchmain House.
Er der noget umoralsk i min brors forhold til denne tysker?
Nej. Det er jeg vis på.
Det er blot to løse eksistenser, der har fundet hinanden.
- Du siger, han er forbryder? - En forbryderisk type.
Han har siddet i militærfængsel og blev bortvist fra tjenesten.
Og lægen siger, at Sebastian er ved at drikke sig ihjel?
At han svækker sig selv. Han har ikke delirium eller cirrose.
- Han er ikke sindssyg? - Slet ikke.
Han har fundet en ven, som han kan lide -
- og et sted, hvor han kan lide at bo.
Så skal han have sine penge. Det er ganske oplagt.
Har du lyst til at male dette hus?
Min far ønsker et minde, der kan opbevares på Brideshead.
Et billede af facaden, et af bagsiden fra parken -
- et af trappen og et af den store salon.
Fire små oliemalerier...
Julia fortæller, du specialiserer dig i arkitekturmaleri.
Ja... Det vil jeg meget gerne gøre.
Det skal jo rives ned. Her skal bygges et etagehus i stedet.
De vil beholde navnet. Og det kan vi vist ikke hindre.
- Hvor er det dog trist. - Jeg er skam også ked af det.
Men synes du, det er godt, arkitektonisk?
Et af de smukkeste huse, jeg kender.
Det kan jeg ikke se. Jeg har altid fundet det grimt.
Måske vil dine billeder ændre mit syn på det.
Jeg begyndte i den lange salon -
- for de havde travlt med at få fjernet møblerne.
Jeg ridsede perspektivet op, men jeg tøvede med at male -
- som en svømmer tøver før sit udspring.
Da jeg først var sprunget ud, følte jeg mig løftet, henrykt.
Jeg var normalt en langsom og omhyggelig maler.
Den dag og det næste par dage arbejdede jeg hurtigt.
Jeg kunne ingen fejl gøre. Efter hvert afsnit tøvede jeg -
- nervøs som en spiller, der frygter, at lykken nu må vende.
Men stykke for stykke kom maleriet til live.
Der var ingen vanskeligheder.
Mangfoldigheden i lys og farver formedes til et hele.
Hvert penselstrøg stod, som havde det stået der altid.
Må jeg blive her og kigge?
Ja... hvis du lader være at tale.
Det var min første bestilling. Jeg måtte kæmpe mod tiden -
- for entreprenørerne ventede kun på at starte deres ødelæggelse.
Trods dette... eller måske på grund af dette -
- for det er min skavank at bruge for lang tid på et maleri -
- har disse fire billeder en særligt høj stjerne hos mig.
Og det var deres succes, hos mig selv og hos andre -
- der bekræftede mig i mit valg af livsbane.
- Det må være dejligt at kunne. - Det er det også.
Jeg er træt.
Det er da klart. Er det færdigt?
Næsten. Jeg må lige gå det efter i morgen.
Det er snart spisetid. Der er ingen her til at lave mad.
Jeg er lige kommet. Jeg anede ikke, så meget var ødelagt her.
Du vil vel ikke invitere mig ud på middag?
Jo, da...
Åh, tak! Jeg går op og klæder om.
Vi gik ud ad en havedør og spadserede hen til Ritz.
- Du har besøgt Sebastian? - Ja, jeg har.
Og han vil ikke engang komme hjem nu?
Jeg var ikke klar over, at du forstod så meget.
Jeg elsker ham højere end nogen anden.
- Det er trist med Marchers, ikke? - Meget trist.
De vil til at bygge et etagehus her -
- og Rex vil have, hvad han kalder en "penthouse" på toppen.
Ligner det ham ikke? Stakkels Julia. Det var for meget for hende.
Han forstod det ikke. Han troede, hun hang ved sit gamle hjem.
Alting er sket så pludseligt, ikke?
Far har åbenbart haft stor gæld, og salget har bragt ham på fode.
- Men hvad skal der blive af dig? - Ja, det skorter ikke på forslag.
Tante Fanny Roscommon ønsker, jeg skal bo hos hende.
Og Rex og Julia taler om at overtage halvdelen af Brideshead.
- Kommer din far da ikke tilbage? - Det troede vi først.
Men nej...
De har lukket kapellet på Brideshead. Bridey og biskoppen.
Mors requiem var den sidste messe, der blev holdt.
Efter hun var begravet, kom præsten ind...
Jeg sad der alene. Jeg tror ikke, han så mig.
Han tog alterstenen op og lagde den i sin taske.
Så brændte han uldtotterne med den hellige olie og smed asken ud.
Han tømte vievandskarret og slukkede evighedslampen -
- og lod tabernaklet stå åbent og tomt -
- som om det fra nu af altid skulle være Langfredag.
Alt det forstår du vel ikke, Charles, din stakkels agnostiker.
Jeg blev der, til han var gået -
- og så pludselig var der ikke noget kapel længere.
Bare et underligt udsmykket rum...
Jeg kan ikke forklare dig, hvordan det føltes.
Du har vel aldrig været til tenebræ, vel?
Så ville du vide, hvordan jøderne følte for deres tempel.
"Quomodo sedet sola civitas"... Den smukkeste messesang.
- Du skulle overvære det en gang. - Prøver du stadig at omvende mig?
Det er overstået. Ved du, hvad far sagde, da han blev katolik?
"Du har ført min familie tilbage til deres forfædres tro."
Han er så højtravende. Det griber folk på forskellige måder.
Nå, men familien har jo ikke været særlig klippefast.
Han er faldet fra. Sebastian er faldet fra. Julia er faldet fra.
Men Gud vil ikke lade dem strejfe om længe.
Kan du huske den bog, mor læste den aften, Sebastian var fuld?
- Den frygtelige aften... - Var det Fader Brown?
Ja. Han sagde noget i retning afv "Jeg fangede ham, tyven -"
-"med en usynlig krog og en usynlig line -"
-"der er lang nok til at lade ham strejfe til verdens ende -"
-"og stadig trække ham tilbage med et ryk i linen."
Det er første gang, jeg har været inviteret på restaurant alene.
Ved du, hvad Julia sagde, da hun hørte, huset skulle sælges?
Hun sagdev "Så får stakkels Cordelia ikke sit første bal dér."
Det havde vi talt om. Ligesom at jeg skulle være brudepige.
Det blev heller ikke til noget.
Ved Julias første bal fik jeg lov at sidde en time med tante Fanny.
Hun sagde til migv "Om seks år skal du opleve det samme."
Jeg håber, jeg har et kald.
- Jeg ved ikke, hvad det betyder. - At man kan blive nonne.
Hvis man ikke er kaldet, så nytter det ikke noget.
Og hvis man er kaldet, kan man ikke løbe fra det.
Bridey tror, han har et kald, men har det ikke.
Jeg troede, Sebastian havde det og hadede det.
Men nu er jeg ikke sikker.
Alting har forandret sig så pludseligt.
Du forelsker dig nok.
Det beder jeg til, jeg ikke gør.
Tror du, jeg kunne få en mere af de lækre marengser?
Mit tema er minderne, som svævede over mig den grå krigsmorgen.
Disse minder, som er mit liv... for vi ejer intet uden fortiden -
- har altid fulgt mig.
I næsten ti lange år efter den aften med Cordelia -
- førtes jeg ad den vej, der udefra syntes begivenhedsrig -
- men ikke én gang i de år, fraset øjeblikke når jeg malede -
- følte jeg mig så levende som i min tid med Sebastian.
Jeg blev arkitekturmaler.
Men som årene gik -
- følte jeg savnet af noget, jeg ejede i salonen i Marchmain House.
Styrke og oprigtighed -
- og troen på, at ikke alt skabtes med hånden.
Kort sagt, inspiration...
På jagt efter dette falmende lys drog jeg udenlands -
- og rejste langsomt og umageligt gennem Mexico og Mellemamerika.
Dér skabte jeg i trængsler, sygdom og af og til i fare -
- de første tegninger til "Ryders Latinamerika".
Jeg var ikke særlig ivrig efter at holde kontakt med England.
Jeg rejste efter lokal rådgivning og fulgte ikke nogen fast rute -
- så den smule post, der nåede mig, havde altid hobet sig op -
- til der var mere, end jeg kunne læse på én gang.
Men trods min isolation og det lange ophold i en fremmed verden -
- forblev jeg den samme, et fragment, der udgav sig for et hele.
Jeg afkastede de to års oplevelser sammen med mit tropeudstyr -
- og vendte tilbage til New York, præcis som jeg var taget af sted.
Jeg har bestilt en suite. Navnet er Ryder.
Er min kone ankommet?
646 og 47. Mr. og mrs. Charles Ryder.
Deres hustru er ankommet. Vil De skrive Dem ind, tak?
Deres hustru er gået ud. Hun ville være tilbage efter frokost.
- Du har ikke læst mine breve. - Nogle af dem gik tabt.
Jeg husker, du skrev, at påskeliljerne var en drøm -
- og at den nye barnepige var en perle -
- men jeg mindes ikke, at du havde kaldt dit nye barn for Caroline.
- Hvorfor kaldte du den det? - Efter Charles, naturligvis.
Bertha Van Halt var gudmoder. Jeg havde regnet med en flot gave.
Hvad tror du, hun kom med?
Bertha Van Halt kan finde på hvad som helst. Hvad?
Et bog-gavekort til 15 shilling.
- Nu da Johnjohn har en søster... - Hvem?
Din søn, skat. Du har vel ikke også glemt ham?
- Hvorfor kalder du ham det? - Det kalder han sig selv.
Nu da han har en søster, skulle vi måske vente med at få flere.
Det må du bestemme.
Johnjohn taler meget om dig. Han beder for dig hver aften.
Jeg håber, du beundrer min selvbeherskelse.
Selvbeherskelse?
Jeg stiller ikke nogen pinlige spørgsmål.
Jeg har været plaget af syner af yppige halvblods skønheder.
Jeg er fast besluttet på ikke at spørge.
Og jeg har ikke spurgt.
Det passer mig godt.
Skal jeg lægge mit ansigt til at sove?
Nej. Ikke endnu.
Jeg tror ikke, du har forandret dig spor, Charles.
Nej, det frygter jeg også.
- Vil du gerne forandre dig? - Det er det eneste tegn på liv.
Du kunne forandre dig så meget, at du ikke elskede mig længere.
Den risiko findes, ja.
Charles? Du er da ikke holdt op med at elske mig?
Du sagde selv, jeg ikke havde forandret mig.
Jeg begynder at tro, du har. Jeg har ikke.
Nej... Nej, det kan jeg se.
- Var du bange for at se mig igen? - Overhovedet ikke.
Du troede ikke, jeg kunne have forelsket mig i en anden?
Nej. Har du det?
Det ved du, jeg ikke har. Har du?
Nej, jeg er ikke forelsket.
Satans centralvarme!
Slukker vi?
Haven er virkelig groet op.
Dine buksbomhække voksede fem tommer sidste år.
Jeg kan skam godt se, at dine nye billeder er strålende -
- og ganske smukke på deres egen dystre måde -
- men jeg føler på en måde, de ikke rigtigt er dig.
Vi har en førsteklasses kokkepige. Du bliver meget imponeret.
Ligesom i gamle dage.
- Jeg er ikke bekymret længere. - Godt.
Jeg var så bange for, at to år skulle have forandret alting.
Nu ved jeg, vi kan begynde forfra dér, hvor vi slap.
Hvornår?
Hvad? Hvor vi slap hvad?
Da du rejste, naturligvis.
Du tænker ikke på noget andet, der lå kort tid forud?
Åh, Charles, det er fortid. Det var ikke noget.
Det var aldrig... Det er glemt og borte.
Jeg ville bare sikre mig.
Så er vi altså tilbage, hvor vi slap den dag, jeg rejste?
Så vi begyndte den dag præcis, hvor vi slap to år tidligere -
- med min kone i tårer...
Hallo? Hallo?
Ind i garderobeværelset, tak.
Charles! Jeg er ved at arrangere et selskab i aften. Julia?
Celia! Celia Ryder... Hvor dejligt, du er om bord! Hvad nyt?
Kom og få en cocktail i aften og fortæl mig alt om det.
Godt. Så ses vi.
- Julia hvem? - Mottram. Det er flere år siden...
Jeg havde ikke set Julia siden min første fernisering -
- hvor de fire Marchmain-billeder havde vakt stor opmærksomhed.
De var min sidste kontakt med Flyte-familien.
Vore livsbaner, der engang løb så nær, var skiltes.
Sebastian, vidste jeg, var stadig udenlands.
Rex og Julia, havde jeg hørt, var ikke lykkelige sammen.
Rex havde ikke haft den succes, man havde forventet.
Jeg så af og til deres ansigter i The Tatler.
Men de og jeg var havnet i hver vores verden.
- Kan jeg hjælpe Dem med noget? - En whiskysoda, uden is.
- Jeg beklager. Sodaen er på is. - Er vandet også isafkølet?
Så må det gå an...
Charles!
Jeg havde hørt, I var her. Celia telefonerede.
- Hvor er det dejligt. - Vil du have noget at drikke?
- Hvad laver du? - Venter. Min pige pakker ud.
Hun har været så gnaven. Nu klager hun over kahytten.
Om jeg begriber det. Jeg synes, den er den rene luksus.
Han kom med to kander. En med isvand, en med kogende vand.
Jeg blandede dem til den rette temperatur.
Jeg skal huske, at det er sådan, De ønsker det, sir.
- Hvad ønsker fruen? - En varm chokolade.
Jeg ser dig aldrig mere. Jeg ser aldrig nogen, jeg kan lide.
- Hvad har du lavet i Amerika? - Det skal jeg fortælle dig engang.
Jeg har været et fjols. Jeg troede, jeg var forelsket.
- Og du, Charles? Hvad med dig? - Jeg har bare malet.
Prøvet nye stilarter. Jeg har været på en rejse.
- Hvor har du været? - Mexico, Mellemamerika.
Langt fra alfarvej. Jeg følte, jeg trængte til lidt forandring.
Det lyder spændende. Jeg glæder mig til at se billederne.
Celia ville have, jeg skulle pakke dem ud -
- og hænge dem op til hendes selskab, men det kunne jeg ikke.
Nej. Er Celia stadig lige smuk?
Hun var den yndigste pige på hele vores årgang.
- Hun har ikke forandret sig. - Det har du, Charles.
Så mager... og dyster.
Slet ikke den kønne dreng, Sebastian kom hjem med.
Hårdere...
Og du er blevet blødere.
Ja, det er jeg vel. Og mere tåImodig nu.
- Og mere alvorlig. - Ja, meget mere alvorlig.
Min kone var i sprudlende humør, da jeg to timer senere kom tilbage.
Der er du! Jeg har måttet klare det hele selv. Hvordan ser det ud?
Du må se at blive klædt om. Hvor har du dog været?
- Jeg har talt med Julia Mottram. - Kender du hende?
Åh ja, du var jo ven med den fordrukne bror. Hendes udseende!
- Hun beundrer også dit udseende. - Hun var engang Boys veninde.
- Det kan ikke passe. - Det påstår han da.
Har du tænkt på, hvordan dine gæster skal spise den kaviar?
Ja. Det er uladsiggørligt.
Men der er jo altid disse her...
Desuden finder folk altid ud af at spise maden.
Kan du huske, da vi spiste dåserejer med en papirkniv?
- Har vi gjort det? - Skat...
Det var den aften, du friede.
Hvis jeg husker ret, var det dig, der friede.
Nå, men den aften, vi forlovede os.
Du har ikke sagt, hvad du synes om arrangementet.
Det er en filmskuespillers drøm.
Apropos film... Der er noget, jeg har tænkt over.
Jeg tror, du er som skabt til at tegne filmdekorationer.
Jeg har inviteret to amerikanere, ægte Hollywood-magnater.
Lov mig nu, du vil sludre med dem.
- Åh, der kommer Julemanden! - Kære lady Celia! Er alt klar?
Vi stod og var himmelfaldne over Deres svane.
Hvis De klæder Dem varmt på og kommer med til kølerummet -
- kan jeg vise Dem en hel Noahs Ark.
Det ristede brød til kaviaren kommer om lidt.
Ristet brød! Hører du det, Charles? Ristet brød!
Du kan ikke lide min svane. Men lad ikke purseren mærke det.
Havde Charles læst om den i en bog om 1500-tallets Venedig -
- havde han sagtv "Det var tider!"
Så havde den nok også haft en anden facon.
Hvor var det dejligt, De kunne komme!
- Sikke en smuk svane! - Er den ikke himmelsk?
Jeg er ked af det, men der er et stormvejr på vej.
Hvor kan De være så ond? Men det berører vel ikke så store skibe?
- Det kan forsinke os lidt. - Men vi bliver ikke syge?
Ikke hvis De er søstærk. Jeg bliver altid syg i stormvejr.
Jeg nægter at tro på det. Han er bare sadistisk.
Jeg har et billede af børnene. Charles har aldrig set Caroline.
Jeg er Gloria Stuyvesant-Oglander.
Celia har fortalt mig så meget om Dem.
Der var ingen af mine venner dér. Men flere af dem kendte jeg til.
Og jeg snakkede løs, belevent...
Men hele tiden tænkte jeg kun på, hvornår Julia ville komme.
Det har jeg glædet mig til længe.
De ved ikke, hvor mange dråber pr. minut.
- Jeg har talt dem. - Nej, jeg aner det ikke.
Gæt! En sixpence, hvis De gætter forkert -
- en half crown, hvis De gætter rigtigt. Det er fair, ikke?
- Tre. - Gud! De er kvik, hvad?
De har også talt, ikke?
Så har jeg en anden én... Jeg er født og opvokset i England.
Dette er min første sejltur over Atlanten.
De fløj over?
De er rejst den anden vej rundt, over Stillehavet.
De er virkelig kvik. Den har jeg ellers haft megen fornøjelse af.
Nå, jeg må hellere glide...
Stadig væk ingen Julia -
- og larmen fra 20 mennesker i det lille værelse -
- var larmen af en menneskemængde.
Charles, det er mr. Kramm fra International Films.
- Så De er mr. Charles Ryder? - Ja.
Purseren siger, vi kan vente skrapt vejr.
- Hvordan klarer De det? - Det klarer purseren nok.
Undskyld, mr. Ryder... Jeg er ikke rigtigt med.
Jeg mener... den klarer purseren nok uden min hjælp.
Det var hyggeligt at sludre med Dem. Jeg håber, vi ses igen.
Og tag endelig din distingverede mand med til mit lille selskab.
Ja, med fornøjelse!
Hvordan føles det at møde Celia efter to år?
Jeg ville føle mig uanstændigt nygift.
Men Celia har aldrig rigtigt fået rystet myrterne ud af håret, vel?
- Julia kom ikke. - Nej, hun telefonerede.
Der var så meget larm her, men det var noget med en kjole.
Det var godt det samme. Her var overfyldt nok.
Det var et yndigt selskab, ikke?
Fandt du det meget afskyeligt?
Du opførte dig smukt og så så distingveret ud.
- Hvem var din rødhårede ven? - Det var ikke min ven.
Hvor mystisk...
Talte du med mr. Kramm om at arbejde i Hollywood?
- Naturligvis ikke. - Åh, Charles! Du er håbløs!
Det nytter ikke at se distingveret ud og lide for kunsten.
Lad os gå op og spise. Vi sidder ved kaptajnens bord.
Han kommer næppe i aften, men det er pænest at komme præcis.
Bare jeg kan finde spisesalen. Dette skib er en ren labyrint.
Det var et skrækkeligt selskab. Selv min kones opstemthed svandt.
Celia kender altid alle dem, der er værd at kende.
Jeg er ked af det. Min pige havde bortført garderoben.
Jeg har sat mig for -
- at forsone de såkaldte anarkister med de såkaldte kommunister.
Der er ingen fundamental forskel i deres ideologier.
Så hvad mennesker har splittet, kan mennesker forene igen.
Men jeg forstod, lady Celia, at De ikke kendte manden.
Jeg mener blot, at han lignede Captain Foulenough.
Jeg begynder at forstå.
Han udgav sig for Deres bekendt for at komme ind til selskabet.
Nej. Captain Foulenough er en figur i en engelsk tegneserie.
Ligesom Deres Skipper Skræk.
Med andre ord... De lukkede en svindler ind til selskabet -
- fordi De fandt, han lignede en fiktiv tegneseriefigur?
Ja, det er sådan set korrekt.
- Giver De mig ikke ret, mr. Ryder? - Jo.
- Hvad er ord? - Så sandt...
Jeg var ør, Efter måneders ensomhed var dette for meget.
Jeg var Lear på heden, hertuginden af Malfi, omringet af galninge.
Jeg påkaldte syndflod og orkan, og som ved magi blev jeg bønhørt.
Enten er jeg beruset, eller også blæser det op.
Så er det nu, jeg siger godnat.
Ligesom Kong Lear...
Blot er vi hver især dem alle tre.
- Hvad mener du dog? - Lear, Kent, Narren.
Kæreste nej, det er vist Foulenough-samtalen om igen.
- Prøv ikke at forklare. - Det kan jeg vist heller ikke.
Vi har udvist god britisk flegma, men nu har jeg fået nok.
Jeg er ved at få hovedpine, og jeg er træt. Jeg går i seng.
- Kommer du med, Julia? - Ja.
Ønsker De at deltage i aftenens tombola, sir?
Nej, tak. Men hvis jeg kunne få lidt mere cognac...
Naturligvis. Jeg skal få fat i en steward.
Charles? Er det dig?
Jeg har det skrækkeligt. Tænk, at et så stort skib kan rulle sådan.
Kan du ikke gøre noget? Kan du ikke få noget af lægen?
Jeg ringer på stewarden. Han har nok noget.
Skal jeg ikke sove inde ved siden af? Så forstyrrer jeg dig ikke.
Disse blomster er kommet til Dem. Hvad skal jeg gøre med dem?
Bare stil dem der...
- Noget nyt om stormen? - Vinden er faldet, men søen er hård.
Der er intet, der gør mere indtryk på passagererne.
Der blev ikke serveret meget morgenmad i dag.
Vil De bringe disse blomster til lady Julia Mottrams kahyt?
Og steward... vil De bede barberen kigge herned?
Charles! Det var dog en skrækkelig ting at gøre!
- Det ligner dig slet ikke. - Kan du ikke lide dem?
Hvad stiller jeg op med roser på en sådan dag?
Lugt til dem.
De har overhovedet ingen duft.
Hvad har du fået til morgenmad?
Muskateller og kantalupmelon.
Hvornår ser jeg dig?
Før frokost. Indtil da har jeg en massøse.
- En massøse? - Ja, er det ikke besynderligt?
Jeg har kun prøvet det én gang før. Da jeg faldt af hesten.
Hvorfor opfører alle på et skib sig som filmstjerner?
- Jeg gør ikke. - Hvad med de pinlige roser?
- Vi ses på dækket kl. 12.30. - Du kan ikke genkende mig.
- Hvad mener du? - Jeg er ved at få skægget fjernet.
Hvor skrækkeligt! Det lyder som en operation.
Må jeg komme ind?
Jeg tænkte, at de måske kunne muntre dig lidt op.
Hvor er folk dog søde...
- Du agter vel ikke at stå op? - Nej...
Mrs. Clark er så sød.
Tænk ikke på mig. Bare kom og fortæl mig, hvad der foregår.
Nej, nej. Jo mindre vi bliver forstyrret i dag, des bedre.
- Charles, dit skæg... - Ja, såmænd.
Det var synd. Jeg syntes, det så så distingveret ud.